Välkomna till den här delen där vi
pratar om sinnesorgan och det här är
andra föreläsningen av två gällande ögat
och vi ska prata om näthinnan i första
handena
med dess olika lager synarvspapill makla
lute med tappar och stavar får via
centralis och koppling till senes ur ett
anatomiskt perspektiv.
Ögat har ju sina tre lager som vi gick
igenom i föregående föreläsning.
Ett yttre lager bestående av sklera och
kornia. Sklera senhinnan
och som övergår i cornia hornhinnan.
I mitten ett vaskulärt muskulärt lager
bak till med korroidean. Oddörhinnan
övergår i corpus ciliare med processus
ciliare och fram till iris
regnbågshinnan.
Innanför detta har vi det som är bild
här är dels gult och dels orange
orangerött
och det är det inre laget retina. Och
det består av två delar.
En del den det nevrala retorna där vi
har våra nervceller och våra tappar och
stavar och så. Och sen har vi en lite
mer pigmenterad del som inte har någon
ljusupptagande eller som inte har någon
synintryck synintrycksupptagande
funktion utan bara pigment för att
stoppa ljuset och bolla runt. I mitten
har vi då som sagt corpus vitrium.
Det innersta laget är alltså retorna och
retorna delas upp i två delar. Vi har på
svenska är retinaätna.
Vi har dels det retinala lagret. Det är
det som är gult i bilden här.
Och det här vi har i första hand våra
stavar och tappar. Och då är den
bakersta delen, allt som är bakom här
faktiskt, den här linjen, allt som rör
sig bakom här, det är den som kallas för
fotosensitiv. Det är där vi har våra
stavar och tappar. Och sen den allra
främsta delen här som täcker corpus
ciliare och
processus ciliarit är en icke
fotosensitiv. Där har vi bara övriga
lager kvar men inte någon syn. Det hade
varit jättekonstigt att se
här framme. Varför då skulle ljuset
komma därifrån?
Innanför det retinala lagret så har vi
ett retalt pigmentepitel.
Och det är i huvudsak det pigmentet som
gör att det ljus som kommer in och
aktiverar stavar och tappar sedan tas
upp då av pigmenten och inte studsar
omkring mer.
Nätthinnan övergår baktill i synnerven,
nervus opticus, vår andra kranialnerv.
Och den tar med sig informationen via
talamus bak till lobus oxippitalis.
Vi benämner då
detta utrymmet där det blir liksom ett
litet uppehåll i det retinala lagret av
att det går ut information här för
Papilla Narvi Optiki. Ett knepigt
latinsknamn. Säg jättegärna
synarspapillen.
Och i folkmun benämns det som den blinda
fläcken för där har vi då inte stavar
och tappar och kan inte se helt enkelt.
Som tur var är vår hjärna extremt
konservativ. Tycker inte alls alls om
att vi har en blindfläck i i bägge ögons
synfält så att den tar ju bort den för
oss att vi ser ju inte vår blinda fläck
nu eller vi vet inte om att vi inte ser
i den blinda fläcken för det tycker vi
är jobbigt och och man ska aldrig lita
på sin hjärna.
synarven sen textäxt av järnhinnor.
Om vi tittar fördjupat på just eh
synärspapillen och på latin är det
alltså papilla nerv optiki eller discus
nerv optiki. Det är i princip synonymt.
Jag kan över en öl berätta om den
historiska skillnaden men eh det är
onödigt.
Och eh det är den som vi ser i den här
genomskärningsbilden
här bak.
Det vill säga här där synarven man
brukar säga där synarven kommer in men
utifrån var informationen flödar skulle
jag egentligen vilja säga där synärven
går ut.
Men även det är ju en semantisk
skillnad. Det området här där har vi
inga tappar eller stavar vilket gör att
ljus som kommer in ja måste inna på
piller förstås. Popp och så bryts det
och kommer dit. Det ljuset kommer inte
att registreras av tappar eller stavar
och det blir då en blindflick i vårt
synfält. Och ni ser det alltså här på
den anatomiska bilden och vi ser det här
om vi tittar in i ögonbotten. Den här
bilden är alltså en så kallad
ögonbottenbild
där här har man ju tagit med en kamera
men annars så tittar man med ett
ögonmikroskop helt enkelt in i pupillen
och för pupillen är ju ingenting. Det
svarta är inte något lager utan det
svarta ni ser i pupillen det är bara de
här pigmentepitelen som är längst bakom
nättinnan. Och eh pupillen är ju bara en
öppning. Så då tittar ni in och hittar
då där kärlen kommer in i nättinnan och
det är på samma ställe som därven går
ut. Och då kan man tycka antingen att
det ser lite diskformat ut och då kan
man hålla sig till diskus närv i optik i
gänget eller så kan man tycka att det
ser lite buktande ut. Då kan man hålla
sig till papillar när vi optik eller så
säger ni bara synnervspapillen.
Vi har sedan en annan struktur som vi
benämner för gula fläcken. Många
använder gula fläcken som ett
patologiskt tillstånd, alltså en
sjukdom. Men gula fläcken är egentligen
en helt normal anatomisk fysiologisk
struktur. Men om den slutar fungera då
får man symptom så som från gula fläcken
eh när den inte fungerar. Och därför har
det ofta blivit att man säger att man
har gula fläcken. Men men då menar man
egentligen att man har en en dålig gula
fläck. Gulf fläck. Gul fläck kommer sig
av att den ser gulaktig ut när man
tittar på den. Men om vi börjar med att
titta på den i bilden till vänster här
så ser ni att där går liksom nähtinnan
in. Korodea och skera de är oförändrade.
Men nähtinna gör en liten inbuktning
och då är det hela det här området där
det liksom börjar bukta in. Det blir
lite gulaktigt om man tittar på det och
kallas då för gula fläcken. Och precis i
den mitten ser ni att det blir en
centralgrop.
Det är då fobia centralist eller
centralgropen.
Om vi tittar på det i samma ögonbild som
på förra så har vi alltså hela det här
området som är möjligen då lite gulare
än omgivande vävnad. Det är då makla
lutia eller lutia allt det som är här
inne. Och precis i mitten där har vi en
grop och det är då får vi centralis.
används ibland då lite synonymt men ni
behöver ju förstås veta om att luter det
större hela området och får vi själva
gropen i mitten.
Och om vi tittar lite granna på vad det
ger oss då för det är här vi har vårt
blickfokus
ser ni att på bilden till vänster det är
den som ligger i princip
rätt in från pupillen. Så det som ni
tittar på just nu det ljuset faller in
på er gula fläck.
Det är alltså där vi har vårt
blickfokus.
Och det för oss in lite granna på tappar
och stavar. Och dels har ni läst tappar
och stavar innan ni började
utbildningen. Jag har egentligen inget
mer att säga än den baskunskapen. För
övrigt kommer tillbaka här på
fysiologin. Men men för att få ett
sammanhang vill jag då alltså nämna att
vi har våra stavar The Rod och det är de
som ser svartvitt lätt förenklat. Och vi
har våra tappar, våra cones och de ser
färg lite lätt förenklat. Och då ser ni
på den här bilden. Här tittar vi på
ögat. Här är det vänster öga istället.
Så att här kommer synarven. Och där har
vi får vi centralis och gula fläcken. På
den förra var det tvärtom va? Men då ser
ni att det som vi tittar på poffet
kommer att träffa precis rätt in i på
via centralis. Och då ser ni på det här
diagrammet nedanför i mörkt blått. Det
är våra cones, våra tappar.
Och tapparna som alltså ser färg är
extremt
ansamlade i Fovia Centralis. Så där har
vi väldigt många tappar
och därmed väldigt bra färgseende. Och
det mesta i världen är ju i färg och där
får vi alltså vårt blickfokus, vårt
skarpa scende.
Och sen så ser ni att färgseendet
minskar. Där har vi en blind fläck.
Popp. Det ljuset som kommer dit. Det ser
vi inte. Men hjärnan tycker det är så
jobbigt så att hjärnan fyller i med vad
den tror finns där så att inte vi
uppfattar att vi har en blindfläck. Och
så ser ni att sen minskar andelen tappar
radikalt och kvar har vi i princip bara
stavar några tappar. Och stavarna ser i
första hand svartvitt och det gör
faktiskt att eh i princip har vi en
svartvit syn utanför vårt blickfokus.
Men även det fyller hjärnan i med den
färg. I och med att vår blick ju vandrar
runt i rummet så har vi ju ofta någon
gång tittat på de strukturerna när vi
gick in i rummet i alla fall. Och därmed
så fyller hjärnan i den färg som den
minns att vi hade eller den färg som den
anser att vi borde ha. Men egentligen
ser vi svartvitt i vår periferi. Men det
är jobbigt för oss och hjärnan ljuger
ihop ett bekvämt liv för oss. Ni som har
tagit körkort nyss min insat om eller ni
som har körkort att när det är mörkt ute
ska man inte titta precis på något utan
lite bredvid till exempel. Det är för
att när det är dåligt ljus så måste vi
verkligen använda alla våra stavar som
ser bra i svart och vitt eller ljus och
mörk då.
Om man sen tittar mer noggrant på retina
så kan man dela in det i tio olika lager
där det innersta av dem är det här
retinala pigmentepitelet.
Och här har vi sen de delarna som
innehåller tappar och stavar. Och här
utanför har vi en hel del olika nevron.
Anne kommer att gå igenom detta
histologiskt mer exakt, men Rudenholms
korta sammanfattning är att ljuset
kommer in här, passerar alla de här
nevronen, aktiverar, tappar eller stavar
beroende på vilken typ av ljus det är
och sen så släcks ljussignalen ut i
pegmentepitel.
Tapparna och stavarna kommer utifrån sin
aktivering att aktivera de här bipolära
nevronen. Och det är egentligen de som
rent strikt fysiologiskt utgör synnerven
för det är den första mottagande
nervcellen. Och de kopplas sedan vidare
via intrikata vägar så att informationen
till slut går ut via de här axonen som
ska in i synnerven. Där synnerven
egentligen då rent fysiologiskt är en
ledningsbana eftersom informationen har
kopplat om. Men vi benämner den som en
narv av hävd och tradition. Anne går sen
igenom de här lagren med er mer exakt.
Avslutningsvis vill jag bara nämna
nervus opticus koppling till centrala
nervsystemet. Och jag ser här att det
står nervus ett men det är ju
luktnerven. Det ska vara nervus två
synnerven.
Och synnerven tar emot information från
nättinnan. Då nättinnan övergår i
synnerven via
de här axonen som går in och sen bildar
det som vi anatomiskt kallar synärven.
Den kommer att gå vidare från varje öga
bak till talamus. Och just den delen av
tal kallas för yttre knäkroppen och där
kopplar den om till ett nytt eh nevron
som skickar informationen vidare bak
till lobus oxippitalis oxippitalloben.
Sen kan man fundera lite granna på
vilken del av synfältet som går var i de
här synbanorna. Och det får ni
jättegärna fundera på men inget vi
tenterar i den här kursen utan det
kommer tillbaka termin tre.
Men det som vi har med är alltså namnet
Nervusopticus, att det är nummer två,
inte nummer ett. Att den går till
lobusoxipitalis men att den gör det via
talamus. Och allt går ju i princip via
talamus. Så där är överraskningarna få.
Vi har nu gått igenom retorna med sina
lager. synarspapill, gula fläcken,
maklutia och tappar och stavar och fåvia
centralis samt koppling till cenes. Anne
tar vi med det histologiska.
Här har jag sen tryckt ut ett par bilder
där jag har plockat bort namnen och det
är så att ni kan öva själva. Alla de här
strukturerna ska ni efter de här två
föreläsningarna kunna. Och eh då är det
här ett bra sätt att öva.
Och här har vi lite till bilar. Jättebra
att plugga in lite granna. En del tror
det är att bägge de här två är samma
struktur.
Och sen så fick ni den här. Det här är
en stilistisk bild. Det är inte en
riktig bild men den var den bästa tyckte
jag som var snäll.
Läs kapitl. Vi förutsätter att ni har
läst kapitlen och eh det kan alltså inte
bara eh det räcker nog inte bara och
lyssna på föreläsningarna tror jag utan
man behöver man behöver plugga lite
själv och då är ju böckerna obligatorisk
kurslitteratur och då förväntas
studenter läsa den informationen.
Däremot ska sägas att ni ska hela tiden
ha med den detaljerade målbeskrivningen
för det är den som anger nivån och jag
kommer bara att tentera sådant som står
i den detaljerade målbeskrivningen. Det
har ni mitt ord på. Så det är den som
visar exakt vad som kommer på tentan.
Jag kommer att lägga upp instringsfrågor
eller förmodligen ser ni ju den här
filmen när jag har lagt upp
instringsfrågor så att då häftar jag
till och säger att jag har lagt upp
insfrågor. De får ni göra om ni vill men
är inte på något vis obligatoriskt.
Däremot är gruppundervisningen
obligatorisk och då kommer amonönerna
att förutom att svara på alla eventuella
frågor ni har framförallt gå igenom
modeller som visar hur saker och ting
funkar. Ta då med målbeskrivningen för
det är ju den som visar vad ni ska
kunna. Tack för uppmärksamheten säger
Anne och jag i de här bilderna som Anne
hittade på nätet på oss tror jag
faktiskt.